LANDSBYEN NETTLESTONE
Fort! Denne veien. Mot låven!
-Ei jente er i nød! -Hvilken nød?
-Hva er dette? -Jenta er en gris.
Grisen er gaven din! Og dette er et selskap!
-Gratulerer med dagen! -Hvorfor her, og ikke i skogen?
For en takknemlighet. Fordi det er en overraskelse!
Nå kan folket i Nettlestone slutte seg til oss og takke oss.
-Apropos det. Hvor er de, George? -De kunne ikke komme. Jeg må gå.
Hva mener du? Det er Robin Hoods fødselsdag.
-George? -Jeg beklager.
Takk.
-Gratulerer med dagen! -Det er Ellingham.
-Sheriffen hilser. -Leiesoldatenes sjef!
Og jeg har med hans beste menn.
-Much... -Beklager!
DYPT INNE I HJERTET AV ENGLAND
HOLDER EN LEGENDE TIL
-Tell hvor mange de er. -Jeg dør.
Ikke pga. dem, men av skam.
Ingen skal dø, Much.
Hvorfor i landsbyen, der vi kunne bli sveket og omringet?
-Nettlestone får ikke noe i vinter! -Hold kjeft, Much!
-Har du en plan? -Nei. Ikke en halv en engang!
-Hvor mange er de? -30-40 stykker.
Vent. Det er flere på den siden. Det er hundre av dem.
-De kommer. -Barrikader døra.
Nei, vent! Jeg har denne.
Beklager, Robin. Den var til fødselsdagen din.
Lukk opp døra, Much.
-Hva er det? -En gris.
Svartkrutt, Djaq? Du skulle jo slutte å bruke det!
-Jeg var ulydig. -Bra. Har du mer?
Det er mer av den varen her!
-Vi kan sprenge en hel hær. -Du bløffer.
Send bud til sheriffen.
Det bør gi oss litt tid. Nå må vi tenke oss om.
Vi er fem, og de er hundre.
Noen få, målbevisste spartanere holdt et pass mot en hel persisk hær.
-Strategi. -Overlevde de?
-Nei. Men de kjempet godt. -Jeg avskyr også den historien.
NOTTlNGHAM SLOTT
Kom inn.
I dag er det den 1 4. oktober. Det er Robin Hoods fødselsdag.
Ut over påfunnene dine som Nattevakten...
Er det noe mer du vil fortelle meg?
-Nei. -Bra.
Jeg kom for å fortelle deg at jeg skal dra.
-Hvor da? -Det kan jeg ikke si.
Men alt vil ha forandret seg når jeg kommer tilbake.
-Bedre. For meg. For oss. -Hva er det, Guy?
Jeg kan ikke være her. Du må garantere at Nattevakten er død.
-Ja. Men hvor skal du? -Lover du meg det?
Jeg lover det.
-Skal vi drepe dem?! -Ja!
-Kommer vi til å like det?! -Ja!
-Skal vi drepe dem?! -Ja!
-Kommer vi til å like det?! -Ja!
-Skal vi drepe dem?! -Ja!
-Forferdelig. -Ikke bry deg om dem.
De prøver bare å skremme oss. De prøver å vinne tid.
Fyll bøttene med vann, hvis det er noe her.
-Hvorfor det? -I fall de vil brenne oss ut.
-Skal vi drepe dem?! -Ja!
Kommer vi til å elske det?
-Hold et øye med sekken. -Er gutten din klar?
-Vet han hvor vi skal? -Jeg sa bare Portsmouth.
-Bør vi ikke ta med leiesoldatene? -De feirer nok Hoods fødselsdag nå.
Nei. Vi gjør dette alene. l stillhet.
-Har de sagt hvorfor? -Vi skal til Portsmouth.
-Du vet hva det betyr. -Nei.
De tror at kongen vil komme til Portsmouth.
-Det kan bety hva som helst. -Hva om det er kongen?
-Du vet hva de vil gjøre med ham. -Jeg kan ikke gjøre noe.
Jeg er bare en løpegutt her.
Hvis du godtar forræderi, så begår du forræderi.
Bare fordi jeg godtar at noen fiser, så er det ikke jeg som fiser.
-Hva har skjedd med deg? -Jeg vet hvem som før på meg.
SHERWOODSKOGEN
Robin?
Robin? Hvor er du?
Jeg må hindre sheriffen.
Sett opp farten, din klossmajor! Jeg har ikke hele dagen på meg!
Fort!
Nyheter fra Nettlestone? Gode?
-Dårlige? Begge deler? -Et lite problem.
Hva mener du med "eksploderende ild"?
-Svartkrutt. -Jeg vet hva det er.
Vi vil ha din tillatelse til å svi av låven.
Er du døv?
Jeg vil ha Robin Hoods hode, som ennå sitter på kroppen hans,-
-for å sette den på en stake utenfor slottet!
Han har mat til en uke der.
Jeg blåser i hvor lang tid det tar!
Få hit Hoods kropp på en stake!
John, Will, Djaq. Alle sammen. Gjør dere klare til å løpe.
-Hva gjør du? -Jeg skal få oss ut av denne knipen.
Dere kan rømme mens jeg later som jeg forhandler med dem.
-Husk meg hvis jeg dør. -Much.
Ikke skyt! Jeg er ubevæpnet!
Jeg er her for å forhandle!
Takk. For noen forferdelige mennesker.
Allan. Jeg finner ikke Robin.
Det er bare jeg, Gis og sheriffen som drar.
Uten soldater. Det gjelder neppe kongen.
-Det tror jeg. Jeg skal stoppe dere. -Hvordan?
Jeg dreper sheriffen om jeg må.
Har du glemt hva som skjer hvis sheriffen dør?
Prins Johans hær jevner Nottingham med jorden.
Prins Johans menn er der kongen er.
-Da er Nottingham trygt. -Du antar veldig mye.
Hvis kongen får igjen tronen, betyr det slutten for prins Johan.
-Da er det slutt på truslene. -Skal du redde England alene?
Gisborne og sheriffen drar snart! Kan du hjelpe meg? Vær så snill!
Beklager. Men du undervurderer meg.
Allan!
Mine herrer. Jeg har fantastiske nyheter.
Mine herrer. Jeg har strålende nyheter.
Vi, de svarte ridderne, er på raden av storhet.
Vi ventet ikke på at Muhammed skulle komme til fjellet.
Vi førte fjellet til Muhammed!
Vi ventet ikke på at kongen skulle ankomme...
En stor tabbe, frøken.
Vi har masse tid, Hood. All verdens tid.
-Vi også! Vil du ha mer stekt gris?! -Jeg forstår det ikke.
Hva slags soldater er de? De gjør jo ikke noe.
De er leiesoldater. De kjemper for penger, ikke av lidenskap.
Det er derfor de ikke vil kjempe og dø.
-Tror du at de bare vil vente? -Ja, det virker sånn.
Vi kan ikke rømme herfra. De vil vente til vi kommer ut.
Så dreper de oss uten engang å snakke med oss.
Du gikk glipp av moroa, Gisborne. Din venninne prøvde å drepe meg.
-Visste du om dette? -Nei.
-Hvorfor skulle han vite noe? -Hun slo ham og tok sverdet hans.
Jeg ventet ikke å bli slått ut.
Hun er flink. Men jeg er bedre.
"Hun er flink, men jeg er bedre."
Det betyr at du visste at hun var i stand til å gjøre det.
-Du visste det også. -Jeg kan forklare...
Det bør du virkelig! For hun prøvde å ta livet mitt!
Jeg oppdaget nylig at Marian var Nattevakten.
Hva? Og du sa ikke noe til meg?!
Jeg trodde at jeg hadde tatt meg av det!
Ved å lure meg til å tro at Nattevakten rømte?!
-Hvem var det egentlig som rømte? -Jeg adlød bare ordrer.
Jeg ga ham ordren. Marian var villedet, men burde ikke henges.
Så edelt av deg. Men jeg tror du ville ha noe til gjengjeld.
Et tegn på takknemlighet. Nattevakten? Jeg er imponert.
Vakter! Hent en koffert til lady Marian.
-Hun blir med oss. -Til Det hellige landet?
Se. Hun ser så veltalende ut.
"Hva foregår nå, Guy?"
Vi vet ikke helt, frøken.
Guy? Det hellige landet? Er dette det jeg tror det er?
-Skal vi drepe kongen? -Du burde være beæret.
Det er jeg. Det er bare det at... Det hellige landet?
Det er det største oppdraget.
-Det gir absolutt makt. -Til deg og sheriffen.
Og til deg. Lojaliteten din vil få sin belønning.
Mener du det? Får jeg et grevskap?
Hva er det nå?
Jeg blir sprø! Hvorfor dreper de oss ikke bare?!
Fordi for hver time som går, blir vi reddere,-
-trøttere og mer villige til å gjøre noe dumt.
-Dumme ting førte oss hit. -Jeg har jo sagt beklager!
Og du har aldri begått en feil?
Jeg sier ikke mer.
-Du viste sheriffen hvor vi bodde! -Jeg prøvde å gi de fattige mat!
-Her mater vi det feite trynet ditt! -Og det sier du?!
Dette er akkurat det de ønsker!
At vi skal slåss oss i mellom, så de slipper. Ikke gi dem den gleden!
Jeg tror vi trenger å slappe av.
-Slappe av? -Feire fødselsdagen min. Spise!
Jeg har ikke et fett tryne.
VEIEN TlL PORTSMOUTH
-Skal vi til Det hellige landet? -Ja.
Jeg har aldri vært der før. Været skal være deilig der.
Guy har vært der før. Ikke sant?
Har du vært der før? Så da er det altså sant?
-Du prøvde å drepe kongen. -Føler du deg sveket nå?
-Vil dere prøve på det igjen? -Ja. Og det er Robin Hoods feil.
Robin ba kongen være på vakt den dagen han kommer.
Så vår første plan, leiesoldater ved havnen, holdt ikke vann.
Vår nye plan er å besøke ham istedenfor å vente.
-Muhammed kommer ikke til fjellet. -Visselig. Bør jeg bruke det?
Ganske godt.
Hører du meg, Robin Hood?
Vær forsiktig.
Vi spanderer epler til svinekjøttet! God appetitt!
Bare så dere vet det: Vi lar dere være i fred i kveld og i morgen.
-Vi skal sulte dere ut. -Kom tilbake neste tirsdag, da!
Vi har mat og vann til en hel uke!
Bare en uke?
Så synd. Sheriffen betaler oss per dag!
Moromann! Gjør oss en tjeneste.
Ta med litt sennep neste gang!
-Vannet holder ikke til en uke. -Vet det.
-Hva skal vi gjøre? -Bløffer de?
Det er det samme. Vi taper uansett.
Vi kan iallfall ikke bare sitte her og spise svinekjøtt.
Jeg har et forslag. Kommer ikke de til oss, går vi til dem.
-Ved daggry. -Det er for mange.
-Dette er en god dag for å dø. -Hold nå kjeft!
Hvorfor sier han alltid det? Meningsløst!
Vi kommer nesten helt sikkert til å dø. Men da dør vi kjempende.
-Jeg er med. -Jeg også.
-Og jeg. -Bra.
Da er dette en Kalilah og Dimnah-natt.
-Har dere ikke Kalilah og Dimnah? -Merkelig nok ikke.
Denne natta vil dere huske hele livet.
Dere må bare si sannheten, stille spørsmål, dele deres drømmer-
-og avsløre alle hemmeligheter. Vi skal snakke alvor.
Hvis noen er for kjedelige, roper vi "Kalilah". Da mister dere turen.
Du får begynne. Du liker jo å snakke.
-Jeg vet det. Men ikke sånn. -Greit. Da begynner jeg.
VERTSHUS PÅ VElEN TlL PORTSMOUTH
-Hvor mange senger? -Tre.
-Tar du hånd om hestene? -Nei. Det gjør hun.
Du bør ikke sove i natt. Robin kommer til å hindre deg.
Det er Robin Hoods fødselsdag i dag.
De skal ha selskap i landsbyen Nettlestone.
Noen inviterte hundre av mine leiesoldater.
De har omringet ham. Robin Hood fins ikke lenger.
Sov godt. Ikke la hestefluene plage deg.
Allan!
-Du kan ikke gjøre dette. -Jo. Det er ute med Robin.
Ikke hvis vi rømmer! Vi kan dra tilbake til Nottingham.
-Vi må hjelpe ham. -Allan!
Jeg beundrer dere alle. Dere er gode menn.
Modige, sjenerøse, vennlige.
Dere er anstendige menn, og jeg er glad i dere alle sammen.
Jeg er stolt over å være en av dere.
Vent. Og dere er skitne.
Dere stinker virkelig.
-Vi bor i skogen. -Jeg må være ærlig!
Jeg må være ærlig...
Hvis jeg er det...
...så må jeg si at jeg ikke er glad i dere alle på samme måte.
-Du er glad i alle unntatt meg, hva? -Det er én blant dere...
...som jeg er mer glad i enn de andre.
På samme måte som en fugl flyr hundrevis av mil-
-gjennom stormer for å få være sammen med fuglen den er glad i.
Jeg føler den samme kjærligheten.
Jeg er en tåpe, fordi det er først nå, når vi skal dø...
...at jeg finner mot til å innrømme det.
Selv for meg selv.
Jeg beklager. Jeg burde sagt det tidligere.
Will. Jeg visste det.
Will Scarlett. Du er sterk og ærlig.
Du kjemper for det du tror på.
-Derfor elsker jeg deg. -Og jeg elsker deg.
Jeg elsker oppriktigheten din. Jeg elsker den tåpelige stemmen.
Tåpelige stemmen? Det var dråpen! Jeg trekker tilbake alt jeg sa.
-Jeg hater deg. -Jeg elsker at du slåss som en mann.
Og hvordan du alltid vil være en kvinne.
-Khalimna! Kjedelig! -"Kalilah".
VERTSHUS PÅ VEIEN TIL PORTSMOUTH
-Kan jeg stole på deg? -Selvsagt.
Fortell det nå. Om Robin Hood og Marian.
-Hva med dem? -De er fremdeles... Ikke sant?
-Uansett er han vel død nå. -Det er ikke svaret. Jeg må vite det.
Kysser dere hverandre i månelyset? Skal jeg gå og komme tilbake siden?
-Gå og legg deg. -Ja.
-John? -Nei.
-Hvem er du glad i? -Dere.
Alle sammen. Til og med ham. Jeg er glad i dere alle. Greit?
Og Alice. Jeg burde ikke gitt slipp på henne.
Gutten min, Lille-Lille-John.
Jeg burde tvunget dem til å bli.
-Du hadde ikke noe valg. -Nå snakker jeg.
Det var galt av meg å flykte inn i skogen og forlate Alice.
Galt. Det er derfor jeg er-
-en stor, stygg, dum, ubrukelig feiging!
Det er derfor jeg alltid sier: "Dette er en god dag for å dø."
For meg er det virkelig det! Jeg fortjener å dø!
Jeg sviktet dem som var glade i meg.
De to som burde kunne stole på meg. Mitt eget barn!
Herregud. Hva tenkte jeg på?
John. Du får ikke si det.
Jeg går nå. Jeg vil ikke vente. Jeg flytter denne vogna.
Jeg må dø! Jeg vil dø!
La meg dø! Jeg vil dø!
Er dette normalt? Nei. For det er snålt!
Beklager, Robin.
Jeg nekter å gjøre dette. Jeg verken hater meg selv eller elsker noen.
-Som du vil. -Jeg har ikke noe å si.
Hva er det?
-Du smiler. -Du holder jo ellers aldri kjeft.
Du syns jeg snakker for mye.
Jeg vet at du syns det. "Much snakker for mye."
"Han spiser for mye. Han bekymrer seg for mye."
Jeg må jo gjøre det, for ingen andre gjør jo det.
Du har det lett. Stormer gjennom livet som en helt.
Du slipper å uroe deg for vanlige ting, som bålet og maten.
"Gode, gamle, pålitelige Much tar hånd om det."
Én ting skal jeg si deg: Du tar meg for gitt.
Du flirer av meg. Det burde du ikke gjøre! Jeg er sint.
Jeg er glad i deg, men jeg kan hate deg også.
Jeg hater deg. l Det hellige landet var det oss to. Vi var et lag.
Alt vi gjennomgikk, alle redslene... Vi gjennomgikk det sammen.
Og da vi kom hjem, var vi som brødre. Våpenbrødre!
Hvor er det nå? Borte!
Vi snakker aldri om det. Vi gjør ikke det.
Du gjorde meg til en fri mann, og vi burde vært likemenn.
Men det er vi ikke.
Du behandler meg som tjeneren din, og ikke som en venn.
Det er ikke sant.
Eller er det sant?
Kalilah.
De kommer ikke i kveld.
Jeg skal legge en plan.
-Allan! Takk. -Jeg fikk ikke tak i nøkkelen.
-Gå nå. Fort. -Hva skjer med deg nå?
-Du har tirret sheriffen. -Jeg klarer meg. Redd Robin.
-Gå. -Hvem er det?!
Jeg hørte stemmer.
Vi holder sammen helt hit, og så deler vi oss.
Har alle forstått det? Vis meg det.
Jeg er her.
Will og jeg er her.
Så bytter dere plass.
-Og etter det? -Det blir neppe noe "etter det".
-Ja, jeg vet det. -Det er snart daggry.
Dette er slutten. Det endelige slutten.
Glem det jeg sa. Jeg vil ikke at du skal huske meg sånn når du dør.
Jeg skal huske deg som min lojale venn.
Gjør klar våpnene. Så fort det blir lyst, gjør vi det.
Nei.
Vi var jo enige, John!
Du har ikke snakket. Det er din tur.
Vi har kort tid igjen å leve.
Dere vil få høre tankene mine i det neste livet.
Hvis det fins en himmel, så er din en annen enn min, Robin.
-Hva om det ikke fins en? -Robin.
Dere vet hva jeg tenker på.
Jeg tenker på de fattige. På dere.
Og Marian. Kvinnen jeg elsker.
-Jeg ga henne en ring. -Dere er forlovet.
Hun er kvinnen som får meg til å tro at vi faktisk kan klare dette.
Jeg har sviktet vennskapet ditt, Much. Du vet nok hvorfor.
Jeg holder ikke ut redslene vi så. Jeg er ikke like sterk som deg.
Jeg må glemme det. Ellers...
...kunne jeg ikke ledet dere. Jeg kunne ikke engang...
-Hva da? -Skyte.
Selvsagt kan han skyte.
Nei. John har rett.
De mennene vi så i Det hellige landet...
De lå der, ødelagt, og skrek...
Jeg ser dem hver gang jeg løfter buen min.
Jeg hører dem.
Nå vet jeg forskjellen på rett og galt.
Det vi gjorde der, var meningsløst.
Jeg må gjøre mitt beste for ikke å drepe.
Gud ga meg en gave.
Jeg kan drepe en mann på nesten tusen meters hold.
Men jeg må gjøre alt jeg kan for å la være.
Det var derfor jeg ikke stilte opp da du trengte meg, min venn.
For jeg må glemme de minnene. Jeg må kjempe meg fri.
-Hvorfor sa du aldri noe? -Det er det samme nå.
Snart er vi frie for alltid.
Ja vel. For friheten.
For de fattige. For de gode menneskene vi etterlater oss.
Vi er Robin Hood.
Takk, mine venner.
Jeg burde latt deg ta hånd om meg, Guy.
Jeg burde latt deg gjøre det. Jeg er din.
Jeg er ingenting uten deg.
Jeg burde latt deg ta hånd om meg fra begynnelsen av.
Ikke bli for skuffet, Guy.
-Hva ...? -Allan...
Han er ikke glad i deg lenger. Han har rømt.
-Jeg skal finne ham. -Nei. La ham være.
Vi trenger ham ikke. Det er bedre sånn.
-Er dette en god dag, John? -Ja.
God morgen. Jeg ser etter Ellingham.
-Det er meg. -De fredløse skal til slottet.
Nei, du. Sheriffen sa at de skulle bli der til de råtner.
Han har ombestemt seg. De kan ha informasjon han trenger.
Det handler om de svarte ridderne. Dere får selvsagt full betaling.
-Lykke til. -Vi ses i himmelen, mine venner.
Unnskyld meg, mine herrer. Slipp meg fram.
Takk.
Da drar vi!
Gjør dere klare. Én, to...
-Allan! -Hva?
Lukk opp! Jeg er her på vegne av sheriffen!
Slipp ham inn. Ro deg ned, John.
-Gudskjelov. -Hva vil du?!
Vi kan ikke prate nå. Jeg løy for dem. Vi må stikke før de merker det.
-"Vi"? -Jeg er med dere. Tro meg.
Tilgi meg. Sheriffen og Gisborne er på vei til Det hellige landet.
De skal ta en båt fra Portsmouth og drepe kongen.
Vi må ut herfra nå.
Havluft, Gisborne. Havluft.
Sånn. Gi Gizzy et lite kyss. Ikke det?
Fremover, kusk. Vi skal drepe en konge.
Det er i orden. De gir opp.
Å, én ting til. Jeg må få dette pakket til slottet.
Vil sheriffen snakke med de fredløse i slottet?
Det var merkelig. Jeg fikk nettopp høre at han forlot slottet i går.
-Du må spøke. Gjorde han det? -Godt forsøk. Ta dem!
Dere er sjanseløse. Dere skal dø!
Vi skal dø! Men ikke i dag!
Trekk dere tilbake!
-Hun er sammen med meg. -Godt å ha deg tilbake.
Jeg sa jo at dere skulle dø!
Og vi sa "ikke i dag"! Kom nå!
Ta dem!
Hva venter dere på? De rømmer!
-Til leiren? -Det rekker vi ikke.
Sheriffen og Gisborne har Marian. Hun angrep sheriffen og ble tatt.
Allan har rett. Vi rir mot kysten nå!
Jeg kommer, min elskede.
FORTSETTELSE FØLGER...
Tekst: Tor Hundstad www.sdimediagroup.com